‏‏- סרט מקורי של NETFLIX -‏
‏‏כדאי שתמהר.‏
‏‏לא נספיק.‏
‏כן נספיק. אנחנו חייבים.‏
‏‏צא להפסקה. קדימה.‏
‏‏תורי.‏
‏"כן נספיק. אנחנו חייבים."‏
‏‏זה היה אחי, הנרי.‏
‏‏בטוח לחלוטין שכל מה שהוא רוצה, יקרה.‏
‏‏הגשם ייפסק בזמן לזרוע מחדש את הכותנה.‏
‏‏נחפור את הבור הזה לפני שהסופה תכה.‏
‏‏לעזאזל עם זה!‏
‏‏‏אלוהים אדירים! ‏‏-מה קרה?‏
‏‏זה קבר של עבד.‏
‏‏איך אתה יודע?‏
‏‏הוא נורה בראשו.‏
‏‏הוא בטח ברח.‏
‏‏טוב, גמרנו.‏
‏‏גמרנו מה?‏
‏‏לא אקבור את אבא שלי בקבר של עבד.‏
‏‏אין משהו שהוא היה שונא יותר.‏
‏‏עזור לי לצאת.‏
‏‏אין לנו בררה.‏
‏‏מספיק, אח! קדימה!‏
‏‏מספיק!‏
‏‏נוציא אותך משם!‏
‏‏בוא!‏
‏‏בוא.‏
‏‏לעזאזל!‏
‏‏‏קדימה, ג'יימי. תחזיק חזק! ‏‏-לא.‏
‏‏אלך להביא סולם!‏
‏‏הנרי!‏
‏‏‏הנרי, איפה אתה? ‏‏-פה! אני פה!‏
‏‏זה היה אחי, הנרי.‏
‏‏בטוח לחלוטין שכל מה שהוא רוצה, יקרה.‏
‏‏ואחיו הקטן...‏
‏‏ג'יימי.‏
‏‏... לעולם לא יבגוד בו.‏
‏‏בוא הנה. בחייך. מה הבעיה שלך?‏
‏‏חשבתי שאתה... תשאיר אותי שם למטה!‏
‏‏בחייך. למה שאעשה כזה דבר?
‏למה שאעשה כזה דבר?
‏‏כשאני חושבת על החווה, אני חושבת על בוץ.‏
‏‏שמצפה את הברכיים והשיער.‏
‏‏שחוצה את הרצפה בכתמים בצורת מגפיים.‏
‏‏חלמתי בחום.‏
‏‏בסדר. קדימה, תרים את זה.‏
‏‏‏קדימה. ‏‏-אתה יודע, פשוט... קדימה!‏
‏‏‏תחזיק. תן לזה... תחזיק. ‏‏-חכה.‏
‏‏תרים את זה, ג'יימי. תרים. רק קצת יותר...‏
‏‏פשוט תעצור, בסדר? נוריד את זה.‏
‏‏‏אולי נעביר את החבלים לאורך. ‏‏נעמוד בשני הקצוות.‏
‏‏‏לא, הארון צר מדי. ‏‏אם הוא ייפול שוב, הוא עלול להישבר.‏
‏‏‏טוב, נוכל לנסות. ‏‏-לא!‏
‏‏‏האפ! ‏‏-הנרי.‏
‏‏‏האפ! ‏‏-הנרי, לא.‏
‏‏אני לא אשם במה שקרה.‏
‏‏‏הזהרתי את הילד. הזהרתי את שניהם. ‏‏-פשוט תניח להם.‏
‏‏האפ!‏
‏‏האפ, אתה יכול לחכות?‏
‏‏תוכל לעזור לנו, האפ?‏
‏‏צריך לטמון את הארון הזה באדמה.‏
‏‏האפ?‏
‏‏הייתי בתולה בת 31‏
‏‏כשפגשתי את הנרי מקאלן באביב של 1939.‏
‏‏גרתי עם הוריי בבית ילדותי.‏
‏‏העולם שלי היה קטן,‏
‏‏והוא הציל אותי מחיים בשוליים.‏
‏‏באמת? הוא אמר לי שלמדת בקולג'.‏
‏‏מהנדס.‏
‏‏‏תואר בהנדסה מאוניברסיטת מיסיסיפי. ‏‏-כן.‏
‏‏‏שמעת, לורה? ‏‏תואר בהנדסה מאוניברסיטת מיסיסיפי.‏
‏‏אלליי.‏
‏‏אתה יודע, לורה בוגרת קולג'.‏
‏‏היא קיבלה תעודת הוראה מווסט טנסי סטייט.‏ ‏‏אנחנו גאים בה מאוד.‏
‏‏אחותי היקרה היא הכי חכמה במשפחה.‏
‏‏‏תמיד היו לה ציונים טובים יותר משלי. ‏לא הפסיקו להגיד לי את זה.
‏‏היא אכן חכמה.‏
‏‏לורה, תנגני לנו בפסנתר אחרי ארוחת ערב.‏
‏‏‏אתה צריך לשמוע אותה שרה. ‏‏היא שרה כמו מלאך.‏
‏‏כדאי שאחר כך תנגני משהו למר מקאלן.‏
‏‏‏אימא. ‏‏-"אווה מריה". זו הנעימה האהובה עליי.‏
‏‏‏אתה תאהב את זה. זה יפה כל כך. ‏‏-אימא.‏
‏‏מה?‏
‏‏אני בטוחה למדי שטדי לא הביא‏
‏‏‏את הבוס החדש שלו, מר מקאלן, ‏‏כדי לשמוע שירי דת.‏
‏‏טוב, אולי נשאל אותו. מר מקאלן?‏
‏‏תרצה לשמוע מוזיקה אחרי ארוחת הערב?‏
‏‏אני אוהב שירי דת.‏
‏‏הוא אוהב שירי דת.‏
‏‏‏לא הייתי רגילה להערצה גברית
‏‏וידעתי רק שאני רוצה עוד.‏
‏‏זאת לפחות הייתה הפוגה מהחמלה הכנה‏
‏‏וטוב הלב הצבוע שכוונו לרווקות זקנות.‏
‏‏‏נכון. ‏‏-אז...‏
‏‏‏הוא לא חש בצורך ‏‏למלא את האוויר במילים כפי שהרגשתי אני.‏
‏‏היה לו הביטחון העצמי שהיה חסר לי.‏
‏‏לא אוכל לומר שבאמת הייתי מאוהבת בו אז...‏
‏‏‏אבל הייתי כל כך אסירת תודה כלפיו ‏‏שזה גימד כל דבר אחר.‏
‏‏‏אחי, ג'יימי, ‏‏יגיע מאוקספורד בסוף השבוע הבא.‏
‏‏אשמח שיפגוש אותך.‏
‏‏הנה הוא, שם.‏
‏‏אח!‏
‏‏‏אתה נראה טוב, אח. ‏‏-גם אתה.‏
‏‏האוויר בממפיס עושה לך טוב.‏
‏‏או שמא זה משהו אחר?‏
‏‏מיס שאפל, זהו אחי, ג'יימי.‏
‏‏‏נעים מאוד. ‏‏-העונג כולו שלי.‏
‏‏הוא חושב שהוא אחת הדמויות במחזות שלו.‏
‏‏‏כן, אבל איזה מחזה זה, אח יקר? ‏‏"המלט"? "פאוסט"? הנסיך האל?‏
‏‏מחזה שבבוא היום תרוויח בזכותו משכורת טובה.‏
‏‏מה דעתך, מיס שאפל?‏
‏‏לדעתי אתה מזכיר יותר את פאק.‏
‏‏‏מי זה פאק? ‏‏-"אלי, אילו שוטים הם בני-תמותה אלה."‏
‏‏פאק הוא סוג של שדון שובב.‏
‏‏הוא שד.‏
‏‏סלח לי, אח. אני רק מנסה להרשים אותה.‏
‏‏אז תמצא שמיס לורה איננה מהסוג שקל להרשים.‏
‏‏‏שנלך? ‏‏-נלך.‏
‏‏הרשיתי לעצמי לומר לאבא שתבוא היום.‏
‏‏אני רוצה לשמוע.‏
‏‏פתאום, נשאבתי למטה,‏
‏‏עם זעזוע מוח, מדמם, והייתי שקול למת,‏
‏‏קורבן נוסף של השיטפון הגדול של 1927.‏
‏‏‏מעולם לא סיפרת לי את זה. ‏‏-יש עוד.‏
‏‏ואז מה קרה?‏
‏‏ראיתי אור מהבהב,‏
‏‏‏כמו כוכב נופל. ‏‏-"מהבהב".‏
‏‏ויד אדירה יצאה מתוכו‏
‏‏וחשבתי שאלוהים בכבודו ובעצמו בא לקחת אותי.‏
‏‏אבל לא. זה היה אחי הגדול היקר, הנרי.‏
‏‏‏הצלת את חייו. אתה גיבור. ‏‏-נכון מאוד.‏
‏‏טוב, מה הייתי אמור לעשות? לתת לו לטבוע?‏
‏‏לחיי העתיד, ומה שהוא צופן.‏
‏‏מי ייתן ותבורכו באושר, בריאות, שגשוג‏
‏‏ואם היא תסכים להינשא לך, בית מלא ילדים.‏
‏‏אהבתי לשניכם.‏
‏‏מבעבע.‏
‏‏יפריע לך מאוד אם ארקוד עם הבחורה שלך?‏
‏‏מיס שאפל, תרצי לפזז?‏
‏‏בשמחה.‏
‏‏ג'יימי ראה דברים אחרת.‏
‏‏‏וכשהעיניים שלו נחו עליי, ‏‏הרגשתי כאילו אני כבר לא בלתי נראית.‏
‏‏תודה רבה, חבר'ה.‏
‏‏‏עוד אחזור. ‏‏-בהחלט.‏
‏‏את יפה במיוחד הלילה.‏
‏‏תודה.‏
‏‏לג'יימי יש השפעה כזאת על בנות.‏
‏‏הן זוהרות בשבילו.‏
‏‏הוא מחבב אותך, רואים.‏
‏‏אני בטוחה שאין אף אחד שהוא לא מחבב.‏
‏‏טוב, לפחות לא מישהי בחצאית.‏
‏‏‏הצעת הנישואים של הנרי ‏‏לא התבצעה כפי שדמיינתי.‏
‏‏‏הוא לא כרע ברך ‏‏והשאלה הייתה יותר כמו הצהרה.‏
‏‏הנרי לא היה רומנטיקן.‏
‏‏הוא קורץ מחומר קשוח יותר.‏
‏‏‏כן? ‏‏-כן.‏
‏‏אהבתי את חיי הנישואים.‏
‏‏להיכנע להנרי ולחכות שיחזור אליי הביתה‏
‏‏היה מה שהושמתי על כדור הארץ כדי לעשות.‏
‏‏וכשאמנדה לי נולדה, כל כולי הייתי שלה.‏
‏‏ואז הגיע היום ששינה הכול.‏
‏‏לנצח.‏
‏‏שבעה בדצמבר 1941,‏
‏‏תאריך שייזכר לדיראון עולם.‏
‏‏ארצות הברית של אמריקה‏
‏‏הותקפה באופן לא צפוי ומכוון‏
‏‏על ידי כוחות בים ובאוויר של אימפריית יפן.‏
‏‏‏בין ארצות הברית ‏‏לבין אומה זו שררו יחסי שלום,‏
‏‏ועקב התגרותה של יפן...‏
‏‏‏אבא שאל את הטנדר של מר רוברט ‏‏כדי לקחת אותי.‏
‏‏זה מה שאני זוכר הכי טוב.‏
‏‏הדברים הראשונים והדברים האחרונים...‏
‏‏הם תמיד נחרטים בזיכרונך.‏
‏‏תודה.‏
‏‏נתפלל למענך.‏
‏‏בסדר.‏
‏‏אל תשכח אותנו.‏
‏‏אני לא.‏
‏‏אני לא. בסדר?‏
‏‏תיזהר.‏
‏‏בסדר.‏
‏‏תעזור פה כמו שצריך, כן? תעזרו לאימא שלכם.‏
‏‏‏בסדר? ‏‏-כן.‏
‏‏‏תרחיקו את הבנים האפסים האלה מלילי מיי. ‏‏אל תיתנו לה להתבגר מהר.‏
‏‏‏פשוט תחזור. ‏‏-בסדר.‏
‏‏תחזור עד כאן. אתה שומע?‏
‏‏‏אני אוהב אותך, אימא. ‏‏-ואני אוהבת אותך, מותק.‏
‏‏תודה.‏
‏‏אני לא מסוגלת להביט לאחור.‏
‏‏לא הבטתי לאחור.‏
‏‏אמרו שזה מזל רע להביט במישהו כשהוא עוזב.‏
‏‏אחזתי בפעימת לבו בידי.‏
‏‏אני זוכרת כל פעימה ופעימה.‏
‏‏הוא היה חמים וחי.‏
‏‏אני מכירה כל מקום בתוכו...‏
‏‏והתאמצתי בכל כוחי שלא להביט לאחור.‏
‏‏לא, אין לי ילד מועדף.‏
‏‏אני אוהבת את כולם באותה מידה.‏
‏‏כך כל אם.‏
‏‏אבל במהלך ארבע השנים האלה...‏
‏‏בזמן שלא היה...‏
‏‏התפללתי רק למענו.‏
‏‏אלוהים יסלח לי.‏
‏‏קדימה.‏
‏‏חפור שם את הבור.‏
‏‏קדימה, רואל. נזוז. קדימה.‏
‏‏תמשיך. ארוחת הערב תהיה מוכנה כשניכנס.‏
‏‏מה עוזר שטר קניין?‏
‏‏סביי ודודי-רבא שלי, סבתות ודודות-רבתא,‏
‏‏אבא ואימא,‏
‏‏עדרו, עבדו, שתלו, קטפו, הרימו,‏
‏‏שרפו ושוב עדרו.‏
‏‏הם עבדו כל חייהם את האדמה הזאת,‏
‏‏אדמה זו שלעולם לא תהיה שלהם.‏
‏‏הם עבדו עד שהם הזיעו, הזיעו עד שדיממו,‏
‏‏דיממו עד שמתו.‏
‏‏‏מתו עם העפר של אותם 800 דונמים ‏‏מתחת לציפורניים שלהם.‏
‏‏‏מתו קורעים בציפורניהם ‏‏את הגב החום והקשה שלעולם לא יהיה שלהם.‏
‏‏כל מעשיהם בוטלו.‏
‏‏ואולם האיש הזה, המקום הזה, החוק הזה,‏
‏‏אומרים שאתה צריך שטר קניין. לא מעשים.‏
‏‏קלווין אוגוסטוס קנה את האדמה שלו פה...‏
‏‏והחבר שלו, ליאו, קנה אדמה פה.‏
‏‏נראה לי שיש פה איזה שמונה דונמים.‏
‏‏אילו רק יכלו להקים גדרות עם עופרת.‏
‏‏כל הזמן מסירים אותן עם עופרת.‏
‏‏זה לא ייקח עוד הרבה זמן, אבא, נכון?‏
‏‏סביב התקופה הזאת בשנה הבאה,‏
‏‏יהיו לי 200 דונמים של כותנה,‏
‏‏‏מאתיים דונם שיבולת שועל, ‏‏מאתיים דונם אורז.‏
‏‏טיפש, אורז לא גדל פה.‏
‏‏לעולם אל תקראי לאחיך טיפש.‏
‏‏‏בכל מקרה אגדל אורז. ‏‏-לכן לעולם לא אהיה חקלאית.‏
‏‏‏אני אהיה קצרנית. ‏‏-קצ... מה?‏
‏‏זה סוג של קלדנית.‏
‏‏‏לא מרשים קלדניות שחורות. ‏‏-אחותך תהיה הראשונה.‏
‏‏מותק, דרך אגב...‏
‏‏קניתי חווה במיסיסיפי.‏
‏‏ונעבור לשם בעוד שלושה שבועות.‏
‏‏זה 65 ק"מ מדרום לגרינוויל.‏
‏‏עם...‏
‏‏מרפסת, עץ תאנה...‏
‏‏הבנות יאהבו את ארבעה חדרי השינה.‏
‏‏אבל אנחנו אוהבים את הבית הזה.‏
‏‏‏אבל עכשיו לכל אחת יהיה חדר משלה ‏‏ולאבא יהיה חלל משלו.‏
‏‏פאפי?‏
‏‏‏מותק, כעת משאימא איננה, ‏‏אנחנו חייבים לדאוג לו.‏
‏‏‏יש לנו 800 דונמים של אדמה פורייה. ‏‏דמייני את זה.‏
‏‏‏את שקטה מאוד. ‏‏-אני מופתעת מאוד.‏
‏‏תמיד ידעת שבבוא היום ארצה חווה משלי.‏
‏‏‏לא. ‏‏-אמרתי לך.‏
‏‏הנרי, לא היה לי מושג.‏
‏‏‏אני... ‏‏-הייתי זוכרת את זה.‏
‏‏טוב, אני אומר לך עכשיו.‏
‏‏את תאהבי את זה.‏
‏‏באמת. חכי ותראי.‏
‏‏מותק.‏
‏‏‏אני ממש אוהבת את המרפסת. ‏‏-כן.‏
‏‏כן? מי תקבל איזה חדר?‏
‏‏בואו. גם את.‏
‏‏חכי פה.‏
‏‏תקבלי את החדר הכי טוב, בסדר?‏
‏‏זה העניין, נכון?‏
‏‏מה יש פה מאחור?‏
‏‏אמור להיות מפתח מתחת לשטיחון.‏
‏‏‏קדימה. תביאי אותו. ‏‏-מי אתם, לעזאזל?‏
‏‏אנחנו משפחת מקאלן.‏
‏‏אנחנו הדיירים פה. מי אתה?‏
‏‏אוריס סטוקס. אני הבעלים החדש של הבית.‏
‏‏‏שכרתי את הבית הזה מג'ורג' סאדת' ‏‏לפני שלושה שבועות.‏
‏‏סאדת' מכר לי את הבית הזה בשבוע שעבר.‏
‏‏הוא לא אמר לי כלום על שוכרים.‏
‏‏נראה שאצטרך לרענן את זיכרונו.‏
‏‏‏הוא עזב לפני שלושה ימים. ‏‏-נתתי לו פיקדון של מאה דולר.‏
‏‏‏קיבלת משהו בכתב? ‏‏-לא, פאפי, סגרנו עסקה בלחיצת יד.‏
‏‏‏נתתי לו מאה דולר במזומן, ‏‏ממש שם בחדר הכניסה.‏
‏‏‏אכלתי ארוחת ערב איתו ועם אשתו. ‏‏הראיתי לו...‏
‏‏‏כדאי שתלכו. ‏‏-הראיתי לו תמונות של...‏
‏‏רימו אותך, בחור. טיפש.‏
‏‏טיפש.‏
‏‏מעולם לא חשבתי שבן שלי יהיה טיפש כל כך.‏
‏‏בואו, נוכל לגור בחווה. יש שם בית.‏
‏‏נגור בחווה.‏
‏‏זה יצליח. בואו.‏
‏‏שם עם הכושונים ועובדי החווה?‏
‏‏אין מקום בעיר שגדול מספיק לכולנו, פאפי.‏
‏‏תאמין לי, בדקתי. בואי, מתוקה.‏
‏‏מותק! זהו זה! זאת האדמה שלנו, מותק!‏
‏‏דוד-רבא שלי, דוד וילי,‏
‏‏השיג פיסת אדמה אחרי מלחמת האזרחים.‏
‏‏היה לו שטר קניין.‏
‏‏‏ארבעה לבנים על סוסים ‏‏הגיעו יום אחד, כיוונו אקדח,‏
‏‏אמרו שהוא מת.‏
‏‏שטר הקניין הטוב של דודי‏
‏‏נקרע ל-40 פיסות ונזרק אל הרוח.‏
‏‏אז אני שואל, במה מועיל שטר קניין?‏
‏‏‏הפרד הזה הפך אותי לאריס, ‏‏במקום למגדל שמקבל אחוזים מהיבול.‏
‏‏וזה גרם לי לחלום על פיסת אדמה משלי.‏
‏‏אולי שם החלה הבעיה.‏
‏‏תבואי אלינו כדי לאכול.‏
‏‏אנחנו נקבל את כל הכסף שתרוויחי כקצרנית.‏
‏‏לא. כי אני אהיה בקליפורניה או בשיקגו,‏
‏‏שם כל העבודות הטובות לשחורים.‏
‏‏‏עד אז המלחמה כבר תסתיים. ‏‏-לא נכון.‏
‏‏‏אבל אולי רונזל יחזור מוקדם. ‏‏-אני לא רוצה שיחזור מוקדם.‏
‏‏‏מוקדם משמע... ‏‏-הוא לא יחזור מוקדם.‏
‏‏סיימו פה. תשטפו את הכלים לפני השינה.‏
‏‏שלום.‏
‏‏ערב טוב, אדון.‏
‏‏מקאלן. הנרי מקאלן.‏
‏‏‏אתה האפ ג'קסון. ‏‏-כן, אדוני.‏
‏‏המשפחה שלי ואני, בדיוק הגענו.‏
‏‏אני צריך עזרה ממך לפרוק.‏
‏‏‏אז אתה הבעלים החדש? ‏‏-כן.‏
‏‏חשבתי שתגיעו רק בשבוע הבא.‏
‏‏‏אנחנו צריכים לפרוק, ‏‏להקים מדורה לפני שיחשיך.‏
‏‏‏בסדר? ‏‏-כן, אדוני.‏
‏‏ערב טוב.‏
‏‏אז תגיד לו ללכת ברגל.‏
‏‏זה רחוק מדי ואין לנו זמן. כבר מאוחר.‏
‏‏לא אזוז בשביל שום כושון.‏
‏‏‏הוא לא יכול לנסוע לבד ‏‏עם לורה והבנות, אז...‏
‏‏אין מקום בחלק האחורי של הטנדר. ‏פאפי, בבקשה.‏
‏‏מר מקאלן היה מממפיס ואני ניחשתי‏
‏‏‏שהוא לא ידע להבדיל ‏‏בין הצד האוכל של פרד לבין הצד שמחרבן.‏
‏‏הוא אמר לי שהוא התכוון להביא טרקטור ארור.‏
‏‏דמיינו את זה.‏
‏‏‏להשתמש במכשיר כדי לעבוד את האדמה שלו ‏‏במקום בידיים שהאל נתן להם.‏
‏‏אלך לדוג.‏
‏‏את בסדר, מיס מקאלן?‏
‏‏בסדר. תודה.‏
‏‏‏כדאי שתבקש ממנו לתקן את התריסים ‏‏אחרת נקפא למוות.‏
‏‏‏בואו. ‏‏-צריך לפרוק את הטנדר‏
‏‏לפני שהגשם יירד.‏
‏‏פשוט תשאיר את זה פה.‏
‏‏תירגע, פאפי. אנחנו ניקח את זה.‏
‏‏הבנות גמורות. אני צריכה את השמיכות שלהן.‏
‏‏בסדר.‏
‏‏זה חייב להיות כאן באיזה מקום.‏
‏‏בסדר, בנות, קדימה.‏
‏‏‏פשוט תערום אותם בפינה. ‏‏-כן, גברתי.‏
‏‏"'בין שתי ערים'.‏
‏‏'אנקת'..."‏
‏‏אתה יודע לקרוא?‏
‏‏בני רונזל לימד אותי.‏
‏‏הוא יילחם תחת פיקודו של הגנרל פאטון.‏
‏‏כוונתך שיחפור שוחות ויקלף תפוחי אדמה?‏
‏‏לא, אדוני, הוא מפקד טנק.‏
‏‏‏אין סיכוי שהצבא ‏‏יפקיד טנק בשווי אלפי דולרים‏
‏‏בידי כושון.‏
‏‏הבן שלי, ג'יימי, זה לוחם.‏
‏‏הוא מטיס מפציצים.‏
‏‏הבן שלי סמל. גדוד 761.‏
‏‏הוא מכנה אותם "הפנתרים השחורים".‏
‏‏היי.‏
‏‏כושי.‏
‏‏אתה יודע איך קוראים לכושון עם פסים?‏
‏‏דביבון.‏
‏‏מותק, איפה לשים את הפסנתר?‏
‏‏קודם אשכיב את הבנות לישון.‏
‏‏אין מקום לפסנתר. איפה אישן?‏
‏‏נצטרך לשכן אותך במחסן.‏
‏‏לא אישן שם בחוץ.‏
‏‏‏אפילו רצפה אין שם. ‏‏-הנרי, בבקשה.‏
‏‏‏אין מקום בבית. ‏‏-תיפטר מהפסנתר.‏
‏‏נוכל להציב שם מיטה. לתלות סביבה וילון.‏
‏‏נכון, נוכל.‏
‏‏אני לא רוצה חדר שינה באמצע הסלון.‏
‏‏‏הפסנתר... ‏‏-היא מסלקת אותי.‏
‏‏‏אנחנו לא מסלקים אותך. ‏‏-הנרי, אפשר לדבר איתך בפרטיות?‏
‏‏‏מותק! לא נסלק אותך, פאפי. ‏‏-הנרי.‏
‏‏כשאמרת לי שתביא אותי למקום שכוח האל הזה,‏
‏‏בקושי אמרתי מילה.‏
‏‏כשהודעת לי שהוא יגור איתנו, שיתפתי פעולה.‏
‏‏וכשאוריס סטוקס אמר לך‏
‏שהאדם ששכרת ממנו‏ את הבית ‏רימה אותך, שמרתי על פה סגור.‏
‏‏‏אבל אני אומרת לך עכשיו, ‏‏לא ניפטר מהפסנתר הזה.‏
‏‏זה הדבר המתורבת היחיד במקום הזה.‏
‏‏‏אבא שלך יכול לישון במחסן החיצוני ‏‏או ביחד איתך במיטה‏
‏‏כי לא אשאר פה ללא הפסנתר שלי.‏
‏‏‏את יודעת מה? את עייפה מדי. ‏‏-אני לא.‏
‏‏לעזאזל!‏
‏‏‏סבא-רבא-רבא שלי והעבדים שלו ‏‏בנו את החווה שגדלתי בה.‏
‏‏פעם אחת סבא שלי אמר לי לצאת,‏
‏‏לקחת חופן עפר מהחצר ולהכניס אותו.‏
‏‏‏הוא אמר, "במה אתה מחזיק, בן?" ‏‏ואמרתי, "עפר".‏
‏‏"נכון. עכשיו תן לי אותו."‏
‏‏‏אז כך עשיתי והוא אמר, ‏‏"עכשיו, מה יש לי ביד?"‏
‏‏"עפר", אני אומר.‏
‏‏"לא, ילד, זאת אדמה שקיבלתי. אתה יודע למה?‏
‏‏כי היא בבעלותי. כי היא שלי.‏
‏‏ובבוא היום, היא תהיה שלך."‏
‏‏רק שהאדמה מעולם לא הייתה שלי.‏
‏‏לא, פאפי מכר אותה לאחר המבול.‏
‏‏הוא אמר לאנשים שהנהר חיסל אותו כלכלית.‏
‏‏אבל זה היה שקר.‏
‏‏הוא הפנה עורף לאדמה בשמחה.‏
‏‏הצבא עשה מג'יימי מפציץ אווירי.‏
‏‏אני הייתי אשם בכך שהיה שם.‏
‏‏‏הכרחתי אותו להבטיח שאם הוא אי פעם ‏‏ייאלץ להיות חייל,‏
‏‏הוא יעלה לשמיים.‏
‏‏אומרים שהקרב שם נקי יותר.‏
‏‏הכול נראה פנוי.‏
‏‏אדם משמאל.‏
‏‏אני בטוח בזה.‏
‏‏בסדר.‏
‏‏‏פספסתי את יום ההולדת של בתי. ‏‏היא לא ממש מרוצה מזה.‏
‏‏נחזור בקרוב. אחזיר אותך בריא ושלם, רוג'.‏
‏‏בסדר, אתפוס אותך במילה.‏
‏‏לך יש נערת כרזה משלך, ולי יש אחת משלי.‏
‏‏כן, אבל שלי מכתב עת.‏
‏‏משפחה יקרה...‏
‏‏אני כותב לכם מכפר בבלגיה בשם טילט.‏
‏‏בלגיה היא מדינה מצפון לצרפת, והיא יפהפייה.‏
‏‏אבא היה אוהב את המקום הזה. יש המון חוות.‏
‏‏מה זה?‏
‏‏‏"צאו במצב לחימה"? ‏‏-כן, בנאדם.‏
‏‏‏כמובן, עד שתקבלו את זה, ‏‏סביר להניח שכבר לא אהיה כאן.‏
‏‏נראה שאנחנו תמיד בתזוזה.‏
‏‏‏איישו את כל הצריחים! ‏‏-עליי!‏
‏‏צא! קדימה!‏
‏‏קדימה! לדרך!‏
‏‏‏מוכנים. נזוז! ‏‏-קדימה!‏
‏‏ירית בסוס המחורבן שלך?‏
‏‏‏איזה מין אדם יורה בסוס שלו, קרל? ‏‏-מישהו...‏
‏‏‏הוא לא יכול לקבל את האוכל בזמן. ‏‏-הסוס אכל לי את הטבק!‏
‏‏‏הוא שייך לי! ‏‏-קרל, שמעתי מספיק, בסדר?‏
‏‏לא רוצה לשמוע יותר!‏
‏‏‏בסדר? אם לא תוכל לבצע את העבודה, ‏‏לא אוכל להשאיר אותך פה!‏
‏‏‏הנרי, לא. ‏‏-אתה יודע את זה!‏
‏‏הנרי, יש לי...‏
‏‏‏בבקשה. יש לי את ורה והבנות ‏‏ויש לי עוד ילד בדרך!‏
‏‏‏כלומר... ‏‏-בנאדם, יש לי...‏
‏‏יש לי אישה וילדות, קרל.‏
‏‏‏אין לי לאן ללכת. ‏‏-יש לי אישה וילדות, בסדר?‏
‏‏אני מנהל פה חווה, לא מוסד צדקה.‏
‏‏‏יש לך עד סוף השבוע! ‏‏-בבקשה!‏
‏‏סוף השבוע.‏
‏‏ואז תסתלק מפה!‏
‏‏אלימות היא חלק מהחיים בכפר.‏
‏‏לנצח תוקפים אותך דברים מתים.‏
‏‏עכברים מתים, ארנבות מתות, אופוסומים מתים.‏
‏‏מוצאים אותם בחצר,‏
‏‏מריחים אותם נרקבים מתחת לבית.‏
‏‏ואז יש היצורים שאתה הורג בשביל מזון.‏
‏‏תרנגולות, חזירים, צבאים, צפרדעים, סנאים.‏
‏‏‏למרוט, לפשוט את העור, ‏‏לרוקן את המעיים, להוציא את העצמות, לטגן.‏
‏‏לאכול, להתחיל מחדש, להרוג.‏
‏‏למדתי איך לתפור פצע מדמם,‏
‏‏לטעון רובה ולירות ממנו,‏
‏‏‏לשלוח יד לתוך חזירה עם צירים ‏‏ולהוליד חזירון במצג עכוז.‏
‏‏הידיים שלי עשו את הדברים האלה,‏
‏‏אבל זה מעולם לא בא לי בקלות.‏
‏‏שלום, מיס מקאלן.‏
‏‏שלום, מיס...‏
‏‏ורה. את יכולה לקרוא לי ורה.‏
‏‏שלום, ורה.‏
‏‏זו אחת הבנות שלי, אלמה.‏
‏‏אנחנו צריכות לדבר איתך.‏
‏‏אתם לא יכולים לסלק אותנו.‏
‏‏סליחה?‏
‏‏אין לנו לאן ללכת אם תסלקו אותנו.‏
‏‏אף אחד לא יעסיק אותנו מאוחר כל כך בעונה.‏
‏‏זה לא תלוי בי, ורה. זה תלוי בבעלי.‏
‏‏אני מבקשת שאת תשאירי אותנו פה.‏
‏‏אני אומרת לך, זאת לא החלטה שלי.‏
‏‏ואילו היא הייתה?‏
‏‏אלמה.‏
‏‏משפחה יקרה...‏
‏‏המקומיים מתייחסים אלינו ממש יפה.‏
‏‏הם לא כמו הלבנים בבית.‏
‏‏אני מתגעגע הביתה.‏
‏‏‏והם עושים כל מה שהם יכולים ‏‏כדי לגרום לנו להרגיש בבית.‏
‏‏ואני אסיר תודה על כך.‏
‏‏רונסל.‏
‏‏הנרי!‏
‏‏‏מה? ‏‏-הנרי, אשתך רוצה אותך.‏
‏‏איזבל חולה וגם השנייה חלתה בזה.‏
‏‏אני בא!‏
‏‏זאת שעלת. תביא את הרופא.‏
‏‏ותגיד לאבא שלך להרתיח מים.‏
‏‏הנרי, לך!‏
‏‏לך!‏
‏‏"הלוואי שהייתם שם כדי לראות את זה.‏
‏‏השמלה שלה הייתה כזאת נצ... נצנצית.‏
‏‏‏אפילו החיילים הלבנים ‏‏לא הצליחו להסיר ממנה את המבט.‏
‏‏תגיד ללילי מיי‏
‏‏‏שאפילו ללינה הורן הדגולה ‏‏אין חצי הקול שיש לה.‏
‏‏תדאג שרואל ימשיך להתאמן על פסטבול.‏
‏‏תגיד למרלון‏
‏‏שניסיתי לשמור לו שלג, אבל הוא נמס.‏
‏‏אז במקום אביא לו כוס מים."‏
‏‏בסדר.‏
‏‏"ו..."‏
‏‏‏האפ! ‏‏-אני בא, אדוני.‏
‏‏האפ, אני צריך את אשתך. אני צריך את פלורנס.‏
‏‏הבנות שלי נדבקו בשעלת‏
‏‏ואני לא יכול להגיע העירה כי הגשר נשטף.‏
‏‏זכור לי שאמרת שהיא מיילדת.‏
‏‏‏אשתי לא רופאה, אדוני. ‏‏-אני מבין את זה,‏
‏‏אבל אשתי צריכה עזרה וחשבתי...‏
‏‏‏מתי הן התחילו להשתעל? ‏‏-איזבל התחילה לפני כמה ימים,‏
‏‏ואמנדה לי התחילה להשתעל לפני כמה שעות.‏
‏‏הן עדיין מידבקות.‏
‏‏‏היא יכולה לתת לך תרופות, ‏‏אבל היא לא יכולה לבוא איתך, אדוני.‏
‏‏אני יכול לשלם לך.‏
‏‏‏לא אוכל לחזור הביתה ‏‏במשך שלושה או ארבעה ימים.‏
‏‏‏מי ידאג למשפחה שלי? ‏‏-בבקשה.‏
‏‏אשתי פוחדת.‏
‏‏לא היה לי הלוקסוס לאהוב רק את הילדים שלי.‏
‏‏אימא שלי, זכור לי שהייתה מדוכאת.‏
‏‏מדוכאת מהחשכה בבוקר.‏
‏‏כשהירח עדיין היה בשמיים,‏
‏‏‏היא הייתה מנשקת אותי ‏‏ואת אחיותיי על העפעפיים,‏
‏‏ואנחנו היינו מעמידות פני ישנות.‏
‏‏היא הייתה הולכת לעבודה,‏
‏‏‏כדי להעיר ולנשק ‏‏ילדים של אישה אחרת באור השמש.‏
‏‏נשבעתי שהילדים שלי יקבלו את כל כולי.‏
‏‏זהירות.‏
‏‏‏זאת פלורנס. ‏‏-מי זאת?‏
‏‏היא מיילדת.‏
‏‏‏מישהי יולדת פה? ‏‏-הגשר נשטף.‏
‏‏‏היא תוכל לעזור. ‏‏-הבנות צריכות רופא...‏
‏‏הגשר הוצף.‏
‏‏‏מה את רוצה שאעשה? ‏‏-קח אותה.‏
‏‏ראיתי את זה אצל הילדים שלי.‏
‏‏צריך להשקות אותן.‏
‏‏אבל קודם צריך להיפטר מהליחה.‏
‏‏וממש טוב שארגנת להן אדים.‏
‏‏מר מקאלן, תרתיח עוד מים בבקשה, אדוני.‏
‏‏אני רוצה את אימא!‏
‏‏זה יוציא מהן את הליחה.‏
‏‏‏הייתי צריכה לקחת אותן לרופא ‏‏ברגע שהן התחילו להשתעל.‏
‏‏אם משהו יקרה...‏
‏‏עכשיו אני יודעת מה שאימא שלי ודאי ידעה.‏
‏‏הבנות שלך יהיו בסדר.‏
‏‏בסדר.‏
‏‏שאם משהו היה קורה לילדים של האישה ההיא,‏
‏‏זה היה הסוף שלנו.‏
‏‏‏עכשיו אני יודעת ‏‏שהיא עזבה אותנו לא רק מתוך מחויבות,‏
‏‏‏אלא מתוך אהבה. ‏‏-אני צמא.‏
‏‏שמעת אותי, כושית? אני רוצה...‏
‏‏‏תקרבי את הסכין... ‏‏-עכשיו אני יודעת...‏
‏‏‏ואחטיף לך מכות רצח. ‏‏-שאהבה היא סוג של הישרדות.‏
‏‏אנחנו סופגים אש. מה קורה שם מאחור?‏
‏‏אני רואה אותו. סובב אותו.‏
‏‏הם חיסלו את היורה האחורי!‏
‏‏תוריד אותו!‏
‏‏אני צריך גובה.‏
‏‏משוך שמאלה! משוך אותו למעלה!‏
‏‏הנה, סרן!‏
‏‏רוג'ר! היי! רוג'ר!‏
‏‏יצאנו מהמבנה!‏
‏‏רוג'ר, קדימה!‏
‏‏יורה קדמי, אתה שם למעלה?‏
‏‏אני עדיין איתך! פגעתי בו!‏
‏‏‏משהו בא משמאל! ‏‏-אני רואה אותם!‏
‏‏ג'רמי!‏
‏‏דבר אליי, ג'רמי!‏
‏‏לא!‏
‏‏אימא?‏
‏‏בוקר טוב.‏
‏‏טוב לראות שמצבך השתפר.‏
‏‏טוב, יש לנו חדשות טובות בשבילך.‏
‏‏אנחנו רוצים להציע לך עבודה.‏
‏‏לעבוד פה למעני.‏
‏‏אני צריכה עזרה עם הבנות.‏
‏‏לבשל, לנקות, משהו כזה.‏
‏‏המשמעות היא כסף נוסף לך ולמשפחה שלך.‏
‏‏אנחנו לא שייכים להם.‏
‏‏‏אנחנו משלמים שכירות, ‏‏מגדלים את הגידולים שלנו. זה הכול.‏
‏‏‏הם לא יכולים להרים אותנו ‏ו‏להוריד אותנו כמו כלים.‏
‏‏אתה תמיד מדבר על כך שצריך לחסוך,‏
‏‏‏על כך שכסף משלנו זאת הדרך היחידה ‏‏להפסיק להיות תחת כף רגלם.‏
‏‏‏אנחנו תקועים שם. ‏‏-אני לא רוצה שתעבדי למענם.‏
‏‏לא אעבוד למענם. אעבוד למעננו.‏
‏‏כבר הסכמתי.‏
‏‏‏"שכן הבעל מוביל את אשתו, ‏‏כפי שישו מוביל את כנסייתו."‏
‏‏"אשת חיל, מי ימצא?‏
‏‏ורחק מפנינים מכרה.‏
‏‏בטח בה לב בעלה ושלל לא יחסר."‏
‏‏כל ימי ראשון ההם.‏
‏‏‏באמת הקשבת, מה? ‏‏-כן.‏
‏‏ועכשיו אתה צריך להקשיב לי.‏
‏‏"בבית אבי יש מעונות רבים.‏
‏‏‏אני יודע שכך הוא המצב. ‏‏לולא כן, הייתי כך אומר.‏
‏‏אכין לכם מקום.‏
‏‏כדי שגם אתם תהיו היכן שאהיה אני."‏
‏‏אני יודע שזה מנחם אותי.‏
‏‏מנחם אותי לדעת ש...‏
‏‏יום אחד הקימה שלי תהיה‏
‏‏טיפה קלה יותר מאשר ביום הקודם.‏
‏‏בוקר יבוא...‏
‏‏ילדיי לא יתעוררו במקום הזה.‏
‏‏הם יפקחו את עיניהם אל שמיים חדשים.‏
‏‏בוקר יבוא, ונסיר את המגף מעל צווארנו,‏
‏‏ונסיר את השלשלות שסביב רגלינו.‏
‏‏בוקר יבוא...‏
‏‏ואני לא מדבר על העתיד. אני מדבר על ההווה.‏
‏‏כאן ועכשיו!‏
‏‏‏בוקר יבוא! ‏‏-בוקר יבוא!‏
‏‏אמרתי...‏
‏‏אש!‏
‏‏ירייה יפה, מותק! ירייה יפה!‏
‏‏לצאת מהטנק!‏
‏‏החוצה! לצאת מהטנק!‏
‏‏אבא!‏
‏‏תפסתי אותך!‏
‏‏זוז! רד!‏
‏‏אני צריך חובש!‏
‏‏התקדמתי לאט.‏
‏‏‏שכבתי במיטה כשאני יודע ‏‏שאשתי בחוץ, עובדת במקומי.‏
‏‏ידיה של פלורנס מלאות שלפוחיות.‏
‏‏‏וראיתי שהיא מעסה את גבה ‏‏כשהיא חשבה שאני לא מסתכל.‏
‏‏הגשם הגיע למחרת.‏
‏‏‏גשם זלעפות סוער ‏‏שהידק את השדות כמו שעווה.‏
‏‏לא יכולנו לעשות כלום.‏
‏‏‏ישבנו שם, הבטנו ונלחצנו ‏‏במשך יומיים עד שהגשם פסק.‏
‏‏האפ, אתה שם?‏
‏‏כן, אדוני.‏
‏‏‏מה שלומך? ‏‏-הולך ומשתפר מיום ליום, אדוני.‏
‏‏טוב, נראה שאתה יודע מה אתה עושה שם.‏
‏‏מסורת משפחתית.‏
‏‏כמה זמן נראה לך שתמשיך לשכב?‏
‏‏דוק טרפין אמר שישה שבועות. כבר חלפו ארבעה.‏
‏‏בטח אצא לשם עד יום שני.‏
‏‏‏יום שני, לדעתך? טוב... ‏‏-כן, אדוני.‏
‏‏אדבר לעניין. אני לא...‏
‏‏לא נראה לי שתצליח לשתול הכול בזמן.‏
‏‏זה ממש ברגע האחרון.‏
‏‏‏פלורנס והבנים ‏‏עובדים בחוץ בקצב כפול, אדוני.‏
‏‏‏ואתה יודע שצריך לעדור מחדש ‏‏את השדה בגלל הגשם.‏
‏ועוד איך אני יודע. הלוואי שיכולנו לשלוט בגשם.‏
‏‏אתה כבר היית אמור להיות עמוק בשתילה,‏
‏‏ואפילו לא הספקת לעדור כמו שצריך.‏
‏‏‏אי אפשר לחכות יותר, האפ. ‏‏אתה חוואי. אתה מבין את זה.‏
‏‏כן, אדוני.‏
‏‏כמובן, אילו היה לך פרד...‏
‏‏היית מסיים במהירות.‏
‏‏‏הפרד מת מטטנוס, אדוני. ‏‏-אני יודע.‏
‏‏פלורנס והבנים שם בחוץ...‏
‏‏תצטרך לשכור אחד מהפרדות שלי, האפ.‏
‏‏‏תקבל מחצית מהתשלום על הגידולים שלך ‏‏עד שתסיים לשלם.‏
‏‏‏תשלח אחד מהבנים שלך ‏‏אחרי ארוחת ערב כדי לקחת את הפרד.‏
‏‏כן, אדוני.‏
‏‏מותק, דרך אגב, שכחתי לומר לך.‏
‏‏פלורנס לא תוכל לעבוד איתנו במשך זמן מה.‏
‏‏מה זאת אומרת, פלורנס לא תחזור?‏
‏‏לא עד סוף יולי. עד שנזרע את השטח.‏
‏‏‏איפה האפ? ‏‏-הוא שבר את הרגל. אמרתי לך.‏
‏‏‏לא. ‏‏-אני כן.‏
‏‏‏אתה לא, הנרי. ‏‏-אני כן.‏
‏‏‏אני צריכה עזרה עם הבנות. ‏‏לא תוכל להשאיל לו פרד...‏
‏‏לא, לא אוכל להשאיל לו פרד.‏
‏‏לא סתם משאילים למישהו פרד.‏
‏‏למה שלא אתן לו כבר את כל החווה?‏
‏‏כלומר, אם הם לא יכולים לזרוע את השטח בזמן,‏
‏‏‏הם צריכים לשכור מאיתנו פרד ‏‏והם ישלמו לנו חצי מניה בתמורה.‏
‏‏זה קשה להם, אבל זה טוב לנו.‏
‏‏האפ נפצע כשהוא עבד למעננו.‏
‏‏‏לא, לורה, האפ ג'קסון נפצע ‏‏כשהוא עבד למען האפ ג'קסון.‏
‏‏‏חקלאות היא עסק. ‏‏-אני פשוט חושבת...‏
‏‏‏את פשוט חושבת. ‏‏בדיוק השקעתי כל מה שיש לנו בחווה הזאת.‏
‏‏הכול.‏
‏‏‏אנחנו חייבים להרוויח קצת השנה, ‏‏אחרת המשפחה שלנו תהיה בצרות.‏
‏‏עכשיו את מבינה את זה?‏
‏‏את מבינה?‏
‏‏כן, הנרי.‏
‏‏אז בסדר. בואי.‏
‏שמונה, שלושים, שישים ושתיים.
‏‏‏התאריך שבו כוחות הדרום ‏‏הביסו את צבא הצפון בקרב על ריצ'מונד.‏
‏‏נראה לי שהוא חשב שאני לא יודעת את הצופן.‏
‏‏‏שלום. גברת ג'קסון? ‏‏-כן?‏
‏‏אני ד"ר פרלמן. באתי לטפל בבעלך.‏
‏‏תודה. תיכנס.‏
‏‏אילו הייתם שואלים אותי קודם,‏
‏‏הייתי אומרת שכל הלבנים זהים.‏
‏‏‏הנרי המשיך לכעוס עליי, ‏‏והפגין את זה בכך שהתעלם ממני במיטה.‏
‏‏לא תמיד נהניתי מההתעלסות עם הנרי,‏
‏‏אבל היא גרמה לי להרגיש כמו רעיה אמיתית.‏
‏‏מעולם לא שקלתי לסרב לו.‏
‏‏איך הוא סירב לי?‏
‏‏זוהי שעה כבדת משקל אך מופלאה.‏
‏‏גנרל אייזנהאואר הודיע לי‏
‏‏כי הכוחות הגרמניים נכנעו לאו"ם.‏
‏‏דגלי החירות מתנוססים בכל רחבי אירופה.‏
‏‏על ניצחון זה, נבקש להביע יחדיו את תודתנו‏
‏‏לאל שהוביל אותנו ודאג לנו...‏
‏‏‏היטלר מת! ‏‏-המלחמה הסתיימה!‏
‏‏היטלר מת!‏
‏‏המלחמה הסתיימה!‏
‏‏אנחנו בשטח אויב.‏
‏‏אתה מת, לבנצ'יק, אתה מת!‏
‏‏אנחנו דורסים אותם. שמור על צד ימין, תותחן.‏
‏‏אתה מת.‏
‏‏שבת היה היום האהוב עליי בשבוע.‏
‏‏זה היה היום היחיד שבאמת הרגשתי בו נקייה.‏
‏‏‏אני יושבת? ‏‏-כן. שבי.‏
‏‏כל שאר הזמן, הסרחנו.‏
‏‏אימא, מישהו בא!‏
‏‏‏דוד ג'יימי! ‏‏-דוד ג'יימי!‏
‏‏תנו לדוד ג'יימי חיבוק.‏
‏‏מי זה? זאת אמנדה הבובה שלי?‏
‏‏‏ומי זאת? בלה הקטנה שלי. ‏‏-ג'יימי!‏
‏‏‏תני לדוד ג'יימי חיבוק! ‏‏-ג'יימי!‏
‏‏‏גדלתן כל כך! ‏‏-ג'יימי!‏
‏‏מי זה?‏
‏‏בואו, בנות.‏
‏‏אתה נראה טוב, אחי.‏
‏‏אתה נראה זוועה.‏
‏‏‏אל תייפה את זה. ‏‏-"אל תייפה את זה." בוא!‏
‏‏את רואה אותו במדים?‏
‏‏גיסתי המתוקה.‏
‏‏‏ברוך שובך, ג'יימי. ‏‏-בואי הנה.‏
‏‏‏בסדר. ‏‏-תראי מה עוד יש לו שם?‏
‏‏איך את נהנית פה בגרסה של הנרי לגן עדן?‏
‏‏היית חושב שבן יחשוב שצריך לומר שלום לאביו.‏
‏‏הו, פאפי היקר. כמה התגעגעתי אליך.‏
‏‏‏גם הוא התגעגע אליך, ‏‏רק שהוא לא מוכן להודות בזה.‏
‏‏‏כן. טוב, הוא בטח הפסיק ללעוס טבק ‏‏והצטרף לאגודה לקידום שחורי עור.‏
‏‏בחייך, אני לא מאמין שהלכת לכאן ברגל!‏
‏‏טוב...‏
‏‏לא רציתי להפריע לכם.‏
‏‏זה היה הדבר האחרון שהיא אמרה.‏
‏‏לא ייאמן!‏
‏‏אלוהים!‏
‏‏לא ייאמן.‏
‏‏אז איך זה להיות גיבור מלחמה דגול?‏
‏‏‏שיט, אין לי מושג. ‏‏-אל תגיד לי את זה.‏
‏‏‏הצבא כתב לי מכתבים ‏‏על המדליות המהודרות שלך.‏
‏‏‏אמרו שזה אות הכבוד הגבוה ביותר ‏‏שטייס יכול לקבל.‏
‏‏‏באמת? ‏‏-טוב...‏
‏‏היה לי מזל.‏
‏‏‏לחיילים אחרים לא היה. ‏‏-כן. טוב,‏
‏‏בטח גם יצאו לך הרבה זיונים מזה.‏
‏‏‏ג'יימי מעולם לא הזדקק למדליות ‏‏כדי לתפוס בחורות, פאפי.‏
‏‏הוא ירש את זה ממני.‏
‏‏אימא שלך הייתה הבחורה הכי יפה בגרינוויל.‏
‏‏וכולן רדפו אחריי.‏
‏‏כן. אגיד לך דבר אחד בוודאות.‏
‏‏‏היית צריך להרוג המון גרמנים ‏‏כדי לקבל את המדליות.‏
‏‏כמה חיסלת, לדעתך? חמישים? מאה?‏
‏‏‏אני לא יודע. ‏‏-נו, תנחש.‏
‏‏אני לא יודע.‏
‏‏מה קרה?‏
‏‏אדם צריך לדעת כמה אנשים הוא הרג.‏
‏‏טוב...‏
‏‏אומר לך דבר אחד.‏
‏‏זה היה יותר מאחד.‏
‏‏טוב, בן...‏
‏‏‏לפחות הבטתי ליחיד שהרגתי בעיניים ‏‏לפני שיריתי בו.‏
‏‏‏זה לא כמו להטיל פצצות ‏‏מגובה קילומטר וחצי בשמיים.‏
‏‏פאפי.‏
‏‏‏פאפי, בחייך. ‏‏-לעזאזל איתו.‏
‏‏למה היית צריך לעשות את זה?‏
‏‏הוא פשוט גאה בך.‏
‏‏זה הכול.‏
‏‏‏כן. ‏‏-אבל יש משהו בדבריו.‏
‏‏אנחנו צריכים ללכת לישון.‏
‏‏תהיה בסדר על הספה?‏
‏‏כן.‏
‏‏בוא.‏
‏‏טוב לראות אותך, אח קטן.‏
‏‏אני מעריך את זה שאתה ולורה מארחים אותי.‏
‏‏בסדר.‏
‏‏אתה צריך שנת לילה טובה.‏
‏‏‏להאכיל אותך. ‏‏להעלות קצת בשר על העצמות האלה.‏
‏‏למעשה, זה היה יותר כמו שישה.‏
‏‏שישה מה?‏
‏‏קילומטרים באוויר. הגובה שממנו הטלנו פצצות.‏
‏‏איך בכלל רואים משהו מהגובה הזה?‏
‏‏דווקא אפשר.‏
‏‏כבישים, ערים, מפעלים.‏
‏‏רק לא אנשים.‏
‏‏מגובה שישה ק"מ, הם אפילו לא נמלים.‏
‏‏פאפי צודק.‏
‏‏גבר אמור לדעת.‏
‏‏לילה טוב.‏
‏‏- שחורים -‏
‏‏חוזר הביתה. ג'יגטי-ג'יג.‏
‏‏טופלו. תחנה הבאה!‏
‏‏כוש, כושי-סמבו, כהה, כושון.‏
‏‏הלכתי להילחם למען ארצי‏
‏‏וחזרתי וגיליתי שהיא לא השתנתה כלל.‏
‏‏- אנחנו מגישים ללבנים בלבד -‏
‏‏תודה.‏
‏‏שלום, מיס טריקלבנק.‏
‏‏רונזל, זה אתה?‏
‏‏כן, גברתי, כך היה בפעם האחרונה שבדקתי.‏
‏‏לא ייאמן, כמה גדלת! מה שלומך?‏
‏‏אני בסדר גמור. מה שלומך?‏
‏‏אני בסדר. כבר פגשת את המשפחה שלך?‏
‏‏‏לא, רציתי לקפוץ ולקנות להם כמה דברים ‏‏לפני שאלך הביתה.‏
‏‏‏שלום, רונזל. אני מיס מקאלן. ‏‏הוריך עובדים בחווה שלנו.‏
‏‏נעים מאוד, גברתי.‏
‏‏אימא שלך מדברת עליך כל הזמן.‏
‏‏אני יודעת שהם ממש ישמחו לראות אותך.‏
‏‏זה הכול?‏
‏‏לא. אני פשוט צריך סוכר וממתקים.‏
‏‏סוכר וממתקים?‏
‏‏‏כן. הסוכר לאימא שלי, ‏‏והממתקים למרלון ולילי מיי.‏
‏‏חשבתי שאפנק אותם קצת.‏
‏‏‏משכורת של סמל. ‏‏-הם ודאי יעריכו את זה.‏
‏‏כן, גברתי.‏
‏‏יום נפלא. מיס מקאלן.‏
‏‏תראו מה יש לנו פה. ג'יג במדים.‏
‏‏לאן נראה לך שאתה הולך, כושי?‏
‏‏‏סליחה, אדוני. אני מנסה להגיע הביתה ‏‏אל המשפחה שלי.‏
‏‏‏לא ככה. ‏‏-פאפי, זה רונזל.‏
‏‏הבן של האפ ופלורנס. הוא בדיוק חזר מחו"ל.‏
‏‏זה מסביר למה אתה מנסה לצאת מהדלת הראשית.‏
‏‏ודאי התבלבלת בנוגע למקום שבו אתה נמצא.‏
‏‏‏לא, אדוני, אני לא מבולבל בכלל. ‏‏-נראה לי שאתה כן, כושי.‏
‏‏אני לא יודע מה הם נתנו לך לעשות שם,‏
‏‏אבל עכשיו אתה במיסיסיפי, כושון.‏
‏‏תצא מהדלת האחורית.‏
‏‏‏קדימה, בן. בן, אנחנו לא רוצים ‏‏שום בעיות פה. לך.‏
‏‏לך.‏
‏‏אתה יודע מה? אתה צודק לחלוטין.‏
‏‏‏כשהיינו בחו"ל, לא אילצו אותנו ‏‏להשתמש בדלת האחורית.‏
‏ה‏גנרל פאטון הציב אותנו בחזית.‏
‏‏כן, אדוני. אתה יודע מה עשינו?‏
‏‏כיסחנו את הצורה להיטלר ולגרמנים.‏
‏‏בזמן שאתם הייתם בבית, בטוחים.‏
‏‏הנרי, כמעט סיימתי פה.‏
‏‏שוב בבית.‏
‏‏‏ברך אותנו, אלוהים, על המתנות שלך ‏‏שאנו עומדים לקבל‏
‏‏מנדיבות לבך דרך ישו, אדוננו ומושיענו.‏
‏‏ואלוהים, תודה לך על השמש ששלחת‏,
‏‏‏שגרמה לכותנה לגדול, ‏‏ועל הבריאות של כל הנוכחים.‏
‏‏וישו אלוהינו, בבקשה תשמור על בני, רונזל,‏
‏‏בכל מקום בבריאה שבו הוא נמצא.‏
‏‏אמן.‏
‏‏רונזל!‏
‏‏היי.‏
‏‏התינוק שלי!‏
‏‏תראו אותך. גדלת כל כך.‏
‏‏‏אתה גם נאה. ‏‏-תודה. היי.‏
‏‏‏מרלון, תראו אותך. ‏‏אתה בגודל שלי. ממש גדלת, נכון?‏
‏‏‏למה קיבלת את המדליות? ‏‏-איך הייתה הנסיעה הביתה?‏
‏‏קיבלת אותן על הריגת גרמנים?‏
‏‏‏למה לא אמרת לנו שאתה בא? ‏‏-די להידבק אליו...‏
‏‏ותנו לו לבוא ולומר שלום לאבא שלו.‏
‏‏ידעתי שתבוא. התפללתי שזה יקרה.‏
‏‏תודה, אלוהים.‏
‏‏תראו אותך.‏
‏‏מה לעזאזל קרה לך?‏
‏‏‏לך לפגוש את אחיך. ‏‏-אימא, קניתי לך מצרכים.‏
‏‏תודה, מתוק.‏
‏‏בוא, שב.‏
‏‏השגחה עליונה.‏
‏‏‏רוצה אורז? ‏‏-כן.‏
‏‏‏תודה, אלוהים. ‏‏-אמן.‏
‏‏מעולם לא עישנת, בן.‏
‏‏טוב, הרבה דברים השתנו, אבא.‏
‏‏‏בטוח שאכלת מספיק? ‏‏-כן.‏
‏‏אני מפוצץ. נהגתי לחלום על הלחמניות ההן.‏
‏‏כן, גם אני חלמתי עליך.‏
‏‏מה ראית?‏
‏‏עכשיו אתה שוב איתנו, בריא ושלם.‏
‏‏יהיה נחמד שיהיה פה עוד זוג ידיים.‏
‏‏‏כעת משחזרת, אולי נוכל לפצות ‏‏על מה שאיבדנו אחרי התאונה שלי.‏
‏‏‏לבטל את העיקול, לקבל חוזה חדש, ‏‏לחזור להיות אריסים בשנה הבאה.‏
‏‏‏אולי יש לו תכניות משלו. ‏‏תן לו לעשות מה שהוא רוצה, האפ.‏
‏‏לא, אימא.‏
‏‏כן, כמובן, אשאר.‏
‏‏כמובן.‏
‏‏‏זה ייתן לי זמן להבין דברים ‏‏ולשכוח מהמלחמה הזאת.‏
‏‏מה הוא רוצה עכשיו?‏
‏‏ערב טוב, מר מקאלן.‏
‏‏ערב טוב, האפ. פלורנס.‏
‏‏זה הבן שלנו, רונזל, שסיפרתי לך עליו.‏
‏‏כן, כבר הכרנו.‏
‏‏האפ, עדיף שאדבר איתך לבד.‏
‏‏אני לא ילד, אדוני.‏
‏‏‏כל מה שתוכל לומר לאבא שלי, ‏‏תוכל לומר בנוכחותי.‏
‏‏אז בסדר. אתה תמשוך לעצמך המון אש‏
‏‏אם תתנהג כפי שהתנהגת קודם אצל טריקלבנק.‏
‏‏עכשיו, אני יודע שאתה לא רוצה צרות כאלה.‏
‏‏לא לעצמך ולא למשפחה שלך.‏
‏‏ילד, מה עשית?‏
‏‏לא ייתכן שהוא עשה משהו.‏
‏‏‏פשוט ניסיתי לצאת מבעד לדלת. ‏‏-הדלת הראשית.‏
‏‏‏כשאבא שלי ואדם אחר תיקנו אותו, ‏‏הוא נשא נאום לעניין.‏
‏‏העמיד את כולנו במקום, נכון?‏
‏‏זה נכון?‏
‏‏אז אני מניח שכדאי שתתנצל.‏
‏‏אני מצטער, אדוני.‏
‏‏בסדר.‏
‏‏גם אבא שלי ירצה התנצלות.‏
‏‏רונזל יבקר אותו מחר אחרי הכנסייה, אדוני.‏
‏‏נכון, בן?‏
‏‏כן, אדוני.‏
‏‏‏ברוך שובך. ‏‏-תודה, אדוני.‏
‏‏לילה טוב.‏
‏‏אין טעם לריב. הם תמיד ינצחו.‏
‏‏‏אני פשוט לא רגיל להפנות עורף לקרב, ‏‏אבא, זה הכול.‏
‏‏כבר לא.‏
‏‏לפני כמה זמן חזרת מחו"ל?‏
‏‏שבועיים.‏
‏‏‏ומה דעתך על מריאטה? ‏‏-זאת עיר קטנה ומקסימה.‏
‏‏אני אקח את זה. שימי את זה שם.‏
‏‏תודה רבה, מיס טריקלבנק. שיהיה לך יום נפלא.‏
‏‏‏שמור על עצמך. ‏‏-כן.‏
‏‏תראו את זה.‏
‏‏‏מה כל זה? ‏‏-מה הבעיה שלו?‏
‏‏הוא בטח חזר מהמלחמה.‏
‏‏זה בסדר.‏
‏‏‏זאת פשוט מכונית. פליטה מהאגזוז. ‏‏משהו תקוע בשסתום.‏
‏‏אומרים שבסוף זה עובר.‏
‏‏אתה רונזל. בנו של האפ.‏
‏‏ג'יימי מקאלן. אחיו של הנרי.‏
‏‏נעים מאוד.‏
‏‏באת הנה ברגל?‏
‏‏כן.‏
‏‏אתן לך טרמפ.‏
‏‏בוא.‏
‏‏‏כאן בוב דנינג עם נקודות השיא ‏‏ממשחק האול סטאר השנתי ה-15.‏
‏‏‏שב מלפנים! ‏‏-אני בסדר פה.‏
‏‏תיכנס, חייל. זאת פקודה.‏
‏‏בליגה הלאומית, התותחים הגדולים.‏
‏‏‏ג'ון מייז, ווקר קופר, ‏‏ראלף קיינר וסטאן מוזיאל.‏
‏‏חלוצי הליגה האמריקנית,‏
‏‏‏טד ויליאמס, ג'ו דימג'יו, ‏‏ג'ורג' קל ולו בודרו.‏
‏‏‏איך ידעת שאתה בדרגה גבוהה ממני? ‏‏-הייתי סרן.‏
‏‏יש סרנים שחורים. שירתי תחת הרבה מהם.‏
‏‏טוב, צייתּ לפקודה שלי. בטח היית סמל.‏
‏‏גדוד שריון 761.‏
‏‏"צאו במצב לחימה."‏
‏‏היינו ראש החץ של הגנרל פאטון.‏
‏‏אתה?‏
‏‏הטסתי מטוסי בי-25.‏
‏‏אז סמל, מה דעתך על החזרה כאן לדלתא?‏
‏‏כן, גם אני.‏
‏‏‏שמעתי שאתה ואבא שלי רבתם. ‏‏-התנצלתי על זה.‏
‏‏הוא בן זונה גועלי. אני בטוח שהגיע לו.‏
‏‏‏לחייך. ‏‏-אני בסדר, תודה.‏
‏‏ילד, אתה תמיד כזה עקשן‏
‏‏או רק בחברת לבנים שמנסים להיות נחמדים?‏
‏‏קדימה.‏
‏‏איזה מין נגד אתה?‏
‏‏אל תבזבז את זה. זאת התרופה שלי.‏
‏‏אני צריך כל טיפה.‏
‏‏קרה שאתם, הטנקיסטים, השתנתם בקסדות שלכם?‏
‏‏‏הרבה פעמים. ‏‏-היה לי צינור השתנה בתא הטייס.‏
‏‏‏לפעמים פשוט היה קל יותר‏ להשתין בקסדות.‏
‏‏אבל בגובה 20 אלף רגל,‏
‏‏השתן קפא לאבן תוך פחות מדקה.‏
‏‏קר שם עד כדי כך?‏
‏‏שיט. אני מדבר על מינוס 20-30 מעלות.‏
‏‏פעם אחת כשיצאנו לטיסה ארוכה,‏
‏‏השתנתי בקסדה שלי ושכחתי מזה.‏
‏‏היינו מעל למטרה. החזרתי את הקסדה לראש.‏
‏‏יצאנו לטיסת הפגזות, נמנענו מאש אויב,‏
‏‏‏ולפתע, התחלתי להרגיש ‏‏משהו נוזל לי על הפנים.‏
‏‏כן, חשבתי שנפגעתי.‏
‏‏היה לי ריח של שירותים מחורבנים.‏
‏‏כן, בטח גם ירדו עליך במועדון הקצינים.‏
‏‏אלוהים, החברים שלי לא הפסיקו להציק לי.‏
‏‏אלה ששרדו, לפחות.‏
‏‏כן, גם אני איבדתי חברים.‏
‏‏טוב, זה לחייהם.‏
‏‏"לא הייתי חוזר הביתה עד..."‏
‏‏‏הכול בסדר, מר ג'יימי? ‏‏-הכול בסדר.‏
‏‏פשוט נתתי לרונזל טרמפ מהעיר.‏
‏‏אחזור העירה ביום שבת אחר הצהריים.‏
‏‏אם תרצה, אעצור פה ואבדוק אם אתה רוצה טרמפ.‏
‏‏זה יהיה טוב.‏
‏‏טוב, בסדר.‏
‏‏האפ.‏
‏‏הו, אלי.‏
‏‏קניתי לך משהו, אימא.‏
‏‏זה מוגזם.‏
‏‏אשמור את זה לאחיך ולאחותך. הם יאהבו את זה.‏
‏‏לא.‏
‏‏‏קניתי את זה בשבילך. ‏‏-מתוק, אני לא יכולה.‏
‏‏אביט בך אוכלת את זה.‏
‏‏תודה, בן.‏
‏‏תגמרי את זה, אימא. אל תשמרי את זה.‏
‏‏חסר לך אם אראה את לילי מיי או מרלון עם זה.‏
‏‏בסדר.‏
‏‏אני אוהב אותך.‏
‏‏גם אני אוהבת אותך, מותק.‏
‏‏תודה.‏
‏‏אני לא יכול...‏
‏‏ניסיתי.‏
‏‏אני מצטער.‏
‏‏אני לא יכול...‏
‏‏אני לא יכול לשחות.‏
‏‏אלוהים.‏
‏‏היי. זה בסדר. ג'יימי. זה בסדר.‏
‏‏זאת אני. זה בסדר.‏
‏‏זה בסדר. בוא הנה.‏
‏‏לא.‏
‏‏לא, אני לא יכול.‏
‏‏‏ג'יימי. ‏‏-אני חייב ללכת.‏
‏‏כרגיל, כשדברים רעים קרו, הנרי לא היה פה.‏
‏‏‏הוא ופאפי הלכו לבדוק בנוגע לחזירים, ‏‏אז הייתי לבד עם הבנות.‏
‏‏ורה?‏
‏‏את צריכה לקחת אותי העירה.‏
‏‏אני אהרוג את קרל.‏
‏‏ורה, אולי תבואי ותשבי ונדבר...‏
‏‏אין לי זמן לשבת.‏
‏‏הוא איתה עכשיו.‏
‏‏הוא התחיל עם אלמה, בדיוק כמו עם רני.‏
‏‏אמנדה לי, קחי את אחותך לתוך הבית.‏
‏‏אמנדה, קדימה. לכי לאחור, קדימה.‏
‏‏‏ורה? ‏‏-את חייבת לקחת אותי העירה.‏
‏‏‏אני לא יכולה לנהוג. ‏‏-ראיתי שנהגת...‏
‏‏והסתבכתי על זה. בעלי לקח את המפתחות.‏
‏‏בואי.‏
‏‏‏מצאו את הגופה של קרל ‏‏שכובה בכביש במחצית הדרך אל העיר.‏
‏‏‏פלורנס אמרה שהיא ראתה אותה ‏‏הולכת ברחוב הראשי, מכוסה בדם.‏
‏‏היא אמרה שנראה כאילו התרחצה בו.‏
‏‏ורה דקרה אותו 17 פעמים.‏
‏‏אבל גיליתי את הפרטים האלה רק בהמשך.‏
‏‏הייתי אבודה מדי באומללות שלי.‏
‏‏אלוהים.‏
‏‏מה קרה, אימא?‏
‏‏‏אמנדה לי, אני צריכה שתהיי ילדה גדולה ‏‏ותלכי להביא את פלורנס.‏
‏‏‏את זוכרת איך להגיע לשם? ‏‏ילדה גדולה, רוצי כמה שיותר מהר.‏
‏‏לא!‏
‏‏גם אני איבדתי פעם תינוק.‏
‏‏שמו היה סמואל.‏
‏‏נהגתי לבוא הנה כל הזמן כשהייתי ילד.‏
‏‏כשהייתי צריך להיות לבד ולנקות את הראש.‏
‏‏טוב, אני אוהב את מה שעשית עם המקום.‏
‏‏קח.‏
‏‏למה אתה נחמד אליי כל כך?‏
‏‏נראה שאתה זקוק לזה.‏
‏‏זיבולים.‏
‏‏היינו אי שם מעל אוסטריה.‏
‏‏נתקלנו בלהק שלם של מסרשמיטס.‏
‏‏כלומר, הם היו בכל מקום.‏
‏‏הם חיסלו את התותחן שלי, את טייס המשנה...‏
‏‏אז סגרתי עסקה עם אלוהים.‏
‏‏נשבעתי שאם הוא יציל אותי, אעשה משהו טוב.‏
‏‏אני לא יודע במה היה מדובר, אבל...‏
‏‏בכל מקרה, הבטחתי.‏
‏‏‏אבל לפני שידעתי מה קורה, ‏‏חבורה שלמה של פי-51 הגיעה‏
‏‏כמו חיל פרשים מחורבן.‏
‏‏הם העיפו את הגרמנים האלה מהשמיים.‏
‏‏‏ואני נשבע שאלה היו מלאכים ‏‏שהאל שלח בכבודו ובעצמו.‏
‏‏הפי-51 האלה, זנבם נצבע באדום.‏
‏‏אחד מהם טס לידי ממש לאחר מכן.‏
‏‏הבטתי הצדה. חשבתי שאני מדמיין.‏
‏‏טייס הקרב הזה...‏
‏‏הוא היה שחור.‏
‏‏הוא הצדיע לי.‏
‏‏הצדעתי לו חזרה.‏
‏‏הגברים שמתו באותו יום, הם היו בעלים, אבות.‏
‏‏הם היו אנשים טובים.‏
‏‏טובים בהרבה ממני.‏
‏‏נו, טוב.‏
‏‏הבאנו את זה בשבילך, אימא.‏
‏‏זה בשבילך, אימא.‏
‏‏עכשיו את צריכה...‏
‏‏אי אפשר להתקלח בלי המחיצה.‏
‏‏איפה שמים אותה?‏
‏‏מה נראה לך? אולי פה, במים?‏
‏‏‏עכשיו את צריכה לעזור לי ‏‏להבין איפה לשים את זה.‏
‏‏מה דעתך? בפנים? אפשר להריח את זה.‏
‏‏אימא, דוד ג'יימי בונה לך מקלחת.‏
‏‏מלאך קטן.‏
‏‏היית אמורה לומר לי אם היא מגיעה.‏
‏‏חשבתי שאולי תרצי טיפת פרטיות‏
‏‏כל כמה זמן, כשאת מתרחצת.‏
‏‏מה דעתך?‏
‏‏אני חושבת שהיא נפלאה.‏
‏‏תודה לך.‏
‏‏טוב...‏
‏‏אביא מים.‏
‏‏יש להן ריח טוב, מותק.‏
‏‏הוא בקושי אוכל,
‏בקושי ישן.‏
‏‏לא יכול לשבת בשקט, לא יכול לזוז.‏
‏‏זה כאילו הוא פשוט מתבשל.‏
‏‏מחכה למשהו.‏
‏‏מחכה שמה שלא קרה, יקרה.‏
‏‏בוא! הבקבוק הזה לא ישתה את עצמו.‏
‏‏הולך ומחשיך!‏
‏‏סבלנות. מה שלומך?‏
‏‏גם אני הייתי שמח לראות אותי.‏
‏‏אישה, את לא עייפה?‏
‏‏‏חייבים לשחרר אותו. ‏‏-אנחנו לא מחזיקים אותו בכוח.‏
‏‏הוא נשאר למעננו.‏
‏‏מה אם הוא רוצה להישאר?‏
‏‏זה לא תמיד יהיה ככה.‏
‏‏ברגע שאחלים...‏
‏‏נעזוב את המקום הזה.‏
‏‏נהיה בסדר.‏
‏‏הוא יהיה בסדר ברגע שיהיה לו בית משלו.‏
‏‏נהיה בסדר?‏
‏‏אני מבטיח.‏
‏‏זוכרת את זה?‏
‏‏כן, אני זוכרת.‏
‏‏‏אתה יודע מה? אתה לא אמור להסתובב ‏‏על הרגל השבורה שלך, ג'קסון.‏
‏‏אם לא תיתן לה להחלים, לעולם לא תלך.‏
‏‏למה ללכת אם אני לא יכול לרקוד?‏
‏‏אישה מקסימה, זה מה שאת.‏
‏‏כוכב הכסף?‏
‏‏‏כן. ‏‏-לעזאזל.‏
‏‏אל תתרשם. קיבלתי אותו על טמטום.‏
‏‏מה?‏
‏‏לפעמים אתה מתגעגע לזה? לכך שאתה שם.‏
‏‏‏אני לא מתכוון לזה שיורים בך, ‏‏אבל לפעמים אני מתגעגע לזה.‏
‏‏כן, גם אני.‏
‏‏שם הייתי משחרר.‏
‏‏אנשים נעמדו ברחובות וחיכו לנו.‏
‏‏זרקו פרחים והריעו.‏
‏‏וכאן, אני סתם עוד כושון שדוחף מחרשה.‏
‏‏גם לחלק מהחיילים.‏
‏‏‏כן, אני חושב עליהם בכל יום. ‏‏-לראות אזורים שונים בעולם.‏
‏‏איטלקיות, אנגליות...‏
‏‏‏חלק מהיווניות השעירות האלה ‏‏עם המנושים הגדולים והשעירים...‏
‏‏כן, זה היה משהו מיוחד. זה היה משהו, בנאדם.‏
‏‏פעם היית עם לבנה?‏
‏‏שיט, טוב... שככה יהיה לי טוב.‏
‏‏כן? ספר לי.‏
‏‏הצבא נתן לנו מגורים נפרדים,‏
‏‏אספקת דם נפרדת, שירותים נפרדים.‏
‏‏אבל לאירופאיות לא היו שום בעיות איתנו.‏
‏‏יום אחד היינו בווימבורן,‏
‏‏‏איזו אנגלייה זקנה חלפה על פניי ‏‏והפליקה לי בישבן.‏
‏‏זו הייתה הפעם הראשונה שראיתי אותה.‏
‏‏‏היא אמרה שהחיילים הלבנים אמרו לה ‏‏שאנחנו יותר קופים מאשר בני אדם.‏
‏‏והיא חיפשה זנב.‏
‏‏סליחה שאני צוחק.‏
‏‏‏אז בכל הזדמנות שהייתה לנו, ‏‏הראינו להן כמה אנושיים היינו.‏
‏‏‏כן. ‏‏-גם גרמניות, כן?‏
‏‏כבר ראיתי את המבט הזה.‏
‏‏היא בטח הייתה משהו מיוחד.‏
‏‏‏אבל זה היה אז, וזה עכשיו, ‏‏ואני מניח שאני במקום שבו אני צריך להיות.‏
‏‏כן. בדיוק במקום שבו אני צריך להיות.‏
‏‏זורק את חיי לפח.‏
‏‏‏אחזיר אותך בריא ושלם, רוג'. ‏‏-אתפוס אותך במילה.‏
‏‏משהו בא משמאל!‏
‏‏הם חיסלו את היורה האחורי!‏
‏‏ג'רמי, בחייך, דבר אליי!‏
‏‏שיט.‏
‏‏נגרור אותה מחר, הנרי.‏
‏‏אני מצטער.‏
‏‏בודק? בסדר.‏
‏‏השעה תשע וחצי. רק עכשיו אתה מתעורר?‏
‏‏‏אז אני מניח שתתבטל כל היום ‏‏בזמן שאחיך ואחיותיך יעבדו?‏
‏‏מה קרה לך, בן?‏
‏‏מה קרה לך, ילד?‏
‏‏‏קיבלת מכתב. ‏‏כתוב שהוא הגיע כל הדרך מגרמניה.‏
‏‏גרמניה.‏
‏‏מי זה ריסל? רס...‏
‏‏גבר או אישה?‏
‏‏ר-ס-ל. רסיל, ריסיל... איך מבטאים את זה?‏
‏‏אדם שהכרתי.‏
‏‏לאן אתה הולך?‏
‏‏תכף אשוב!‏
‏‏רונזל!‏
‏‏אתה חושב שזה מצחיק? שפכת חלב טוב.‏
‏‏‏אתה יודע מה אומרים? ‏‏"לא בוכים על חלב שנשפך."‏
‏‏כן, לפחות לא כשהוא של מישהו אחר.‏
‏‏כמה אני חייב לך פה, דולר וחצי? אולי שניים?‏
‏‏בוא נסגור על סכום עגול.‏
‏‏‏אני לא מדבר על כסף! ‏‏-מה אתה רוצה ממני?‏
‏‏מה הבעיה שלך? תהיה גבר!‏
‏‏כן? דלי אחד של חלב שנשפך ואני לא גבר?‏
‏‏אתה בטוח לא מתנהג כמו גבר!‏
‏‏‏אתה בא והולך כרצונך, ‏‏אתה נעלם במשך ימים שלמים,‏
‏‏וכשאתה פה, אתה שיכור.‏
‏‏אני לא חייב לך תשובות.‏
‏‏‏כשאתה גר מתחת לקורת הגג שלי, ‏‏ועובד בחווה שלי, אתה כן.‏
‏‏סליחה, אדון בוס.‏
‏‏‏אני לא אשם שחלומות החקלאות ‏‏המחורבנים שלך לא מתגשמים.‏
‏‏אני לא אשם ששדות הכותנה המחורבנים הוצפו!‏
‏‏‏אה יודע מה הבעיה שלך, ג'יימי? ‏‏אתה לא יודע כמה אתה שווה, אח.‏
‏‏‏אתה לא יודע מה שגבר צריך לדעת. ‏‏גבר צריך לדעת.‏
‏‏‏כדאי שתפקח עיניים, אח גדול. ‏‏-אפקח עיניים למה?‏
‏‏‏אתה עסוק מדי, מסתובב פה... ‏‏-למה?‏
‏‏כמו אלוהים שבשמיים,‏
‏‏דואג לעצמך ולחווה שלך,‏
‏‏שאתה אפילו לא רואה שאשתך אומללה!‏
‏‏שמור על הפה שלך.‏
‏‏‏או מה? ‏‏-או מה? אה?‏
‏‏‏כן. אתה יודע מה, אחי? ‏‏-כן?‏
‏‏‏בסדר, ג'יימי, לך. ‏‏תהיה איזה סוג של גבר שאתה רוצה להיות.‏
‏‏פשוט תעשה את זה במקום אחר.‏
‏‏‏זה בסדר. אלך העירה. ‏‏-אני לא מדבר על העיר.‏
‏‏‏אסע מחר לכמה ימים לגרינוויל ‏‏כדי לברר בנוגע לחיות משק.‏
‏‏אל תהיה פה כשאשוב.‏
‏‏מה הבעיה שלך?‏
‏‏היית צריך לראות את הפנים שלך.‏
‏‏זה לא מצחיק.‏
‏‏"או קונטרר", ידידי. זה כן.‏
‏‏אתה מטורף לגמרי.‏
‏‏טוב, עם זה לא אוכל להתווכח.‏
‏‏למה אתה הולך בגשם?‏
‏‏זה לא משנה.‏
‏‏מה הבעיה שלך?‏
‏‏מה הדבר הכי נורא שעשית?‏
‏‏משהו רע.‏
‏‏רע ממש, וידעת שזה יפגע במישהו...‏
‏‏אבל עשית את זה למרות זאת.‏
‏‏עזבתי את האישה הזאת כאן.‏
‏‏שככה יהיה לי טוב.‏
‏‏מזל טוב, אתה אבא.‏
‏‏שמו פרנץ.‏
‏‏פרנץ, זה שם טוב.‏
‏‏מה תעשה עכשיו?‏
‏‏‏היא רוצה שאחזור לגרמניה. ‏‏-זאת דרך ארוכה.‏
‏‏כן.‏
‏‏רחוק מפה.‏
‏‏אז מה איתך? מה הדבר הכי נורא שעשית?‏
‏‏מי, אני?
‏אני מלאך.‏
‏‏אני בטוח.‏
‏‏שיט, תסתתר.‏
‏‏נראה לך שהם ראו אותנו?‏
‏‏אני לא יודע.‏
‏‏טוב, הגענו.‏
‏‏כן.‏
‏‏כן, בקרוב אעזוב את העיר.‏
‏‏רציתי לאחל לך הצלחה.‏
‏‏היית חבר.‏
‏‏אני רוצה שתדע את זה.‏
‏‏כן.‏
‏‏גם אתה היית חבר.‏
‏‏אתה אולי אחד מחבריי הטובים.‏
‏‏שמור על עצמך.‏
‏‏אני מקווה שתמצא את דרכך אל הילד שלך.‏
‏‏אל המשפחה שלך.‏
‏‏שמור על עצמך, טוב?‏
‏‏גם אתה.‏
‏‏היי, אימא.‏
‏‏‏אתה רעב? ‏‏-לא, אני בסדר.‏
‏‏איפה כולם?‏
‏‏הלכו לכנסייה. תפילה מאוחרת.‏
‏‏הנה.‏
‏‏‏והנה הוא, שוב שיכור. ‏‏-דוד ג'יימי!‏
‏‏שלום, משפחה יקרה.‏
‏‏מי לעזאזל היה איתך בטנדר?‏
‏‏זה שראיתי שהסעת. מי זה היה?‏
‏‏רונזל ג'קסון. מה אכפת לך?‏
‏‏‏אתה רוצה להגיד לי ‏‏למה הכושון הזה ישב מקדימה בטנדר שלך‏
‏‏כאילו אתם חברים טובים?‏
‏‏הוא יכול לשבת איפה שבא לי. עוד משהו?‏
‏‏אתה. חתיכת בן זונה שכמוך.‏
‏‏‏אתה לא שווה כלום, אתה יודע את זה? ‏‏-כן, אני יודע.‏
‏‏מר גיבור מלחמה דגול אתה?‏
‏‏‏אתה בסך הכול שיכור מחורבן. ‏‏תן לי את המפתחות.‏
‏‏פשוט תלך.‏
‏‏את רוצה אותו לעצמך, נכון, ילדה?‏
‏‏‏חבל שהוא שיכור לגמרי. ‏‏הוא לא יכול להועיל לך.‏
‏‏‏סליחה? ‏‏-ראיתי שאת מרחרחת אחריו.‏
‏‏‏פאפי? ‏‏-הנרי אולי טיפש מכדי לשים לב,‏
‏‏אבל אני לא.‏
‏‏‏ראית את המכתב, אימא? ‏‏-זה שמגרמניה?‏
‏‏אלוהים, בסדר. טוב. רגע.‏
‏‏אל תדאג. חכה עד שאבא שלך יחזור, טוב?‏
‏‏רונזל?‏
‏‏שלום.‏
‏‏‏תגיע לארוחת ערב? ‏‏-לא.‏
‏‏אתה הולך לאיזה מקום?‏
‏‏כן. ייתכן שאצא מערבה.‏
‏‏יש לי חבר מהצבא שגר בלוס אנג'לס.‏
‏‏לוס אנג'לס? ג'יימי, על מה אתה מדבר?‏
‏‏‏הוא לא אמר לך? ‏‏-מי לא אמר לי מה?‏
‏‏הנרי.‏
‏‏אמר לי לעזוב.‏
‏‏‏סביר להניח שזה לטובה. ‏‏-אז ככה, אתה קם והולך?‏
‏‏בכלל תכננת להיפרד?‏
‏‏כמובן. האוטובוס הראשון עוזב רק בשתיים.‏
‏‏מה עם הבנות? זה ישבור את לבן.‏
‏‏לורה, אני לא יכול להישאר פה.‏
‏‏אני לא...‏
‏‏אתה לא צריך לעזוב, ג'יימי.‏
‏‏‏בוא הנה! ‏‏-תפסו אותו!‏
‏‏‏בוא הנה, כושי! ‏‏-תפסו אותו!‏
‏‏תפסו אותו!‏
‏‏תחזיקו אותו, בחורים!‏
‏‏‏כן, תנו לכושון אגרוף! ‏‏-תכו את הכושון!‏
‏‏‏תקימו אותו. ‏‏-קדימה.‏
‏‏תנעל נעליים. בוא איתנו.‏
‏‏‏אלוהים. שחררו אותו. ‏‏-שתוק!‏
‏‏ממש לא! שחררו אותו, לעזאזל!‏
‏‏‏כדאי שתקשיב, בן. ‏‏-אני לא הבן שלך!‏
‏‏‏עכשיו, אני מציע שתשתמש בדבר הזה, ‏או שתכוון למקום אחר.‏
‏‏אחרת, כדאי שתהרוג את שנינו.‏
‏‏תבגוד בבשר מבשרך למען כושון?‏
‏‏עשה את זה.‏
‏‏‏בוא. ‏‏-כן.‏
‏‏‏קדימה. עשה את זה. ‏‏-תביאו את הראיות.‏
‏‏‏הוא אשם! ‏‏-תהרגו אותו!‏
‏‏האם שכבת עם האישה הזאת?‏
‏‏מה לעזאזל אכפת לכם מאיזו זונה גרמנייה?‏
‏‏‏כל ה"פראוליין" השרמוטות האלה ‏‏גרמו לרבים מהבנים שלנו להיהרג.‏
‏‏אני אומר שאם רונזל פה‏
‏‏‏העניק לה תינוק בן-תערובת ‏‏כדי שהיא תיזכר בו, אני קורא לזה צדק!‏
‏‏שתוק, אוהב כושונים!‏
‏‏‏איך אתה בכלל יודע ‏‏שרונזל כאן הוא בכלל האבא?‏
‏‏בואו נשאל אותו. האם אתה אבא של...‏
‏‏לא אומר, "ילד..." התועבה הזאת?‏
‏‏קדימה! תגיד את זה!‏
‏‏‏כן. ‏‏-הוא אמר את זה!‏
‏‏העונש על תועבה הוא מוות.‏
‏‏פאפי?‏
‏‏לא.‏
‏‏הוא לא יירה.‏
‏‏אין לך ביצים להרוג אדם מקרוב, נכון, בן?‏
‏‏לא תהרוג את אבא שלך.‏
‏‏‏עוד טעות אחת, ‏‏והבחורים האלה עלולים להרוג אותך.‏
‏‏מה נעשה איתו?‏
‏‏כבר אמרתי לך, הוא לא ידבר. נכון, בן?‏
‏‏שחררו אותו.‏
‏‏אתה לא בדיוק במצב לבוא בדרישות.‏
‏‏עדיין צריך להעניש את הכושון.‏
‏‏תנו לבן שלי להחליט איך.‏
‏‏אז בסדר.‏
‏‏מה יהיה?‏
‏‏אתן לך לבחור.‏
‏‏‏אם אתה לא רוצה שיהרגו אותו, ‏‏אתה תחליט מה יהיה העונש.‏
‏‏לא!‏
‏‏הלשון, העיניים או הביצים שלו?‏
‏‏תבחר.‏
‏‏תבחר, לעזאזל!‏
‏‏הלשון שלו.‏
‏‏אלוהים! לא!‏
‏‏‏תחזיקו אותו. ‏‏-תביאו את הסולם!‏
‏‏קחו את הזמן. יהיה בסדר.‏
‏‏תפסתי אותך.‏
‏‏‏תיישרו את הרגליים. ‏‏-תיישרו אותן, ישר.‏
‏‏אלוהים!‏
‏‏תפסתי אותו!‏
‏‏תנשום.‏
‏‏יהיה בסדר. תרים את האור הזה, מרלון.‏
‏‏תרים אותו.‏
‏‏‏תפסנו אותך. ‏‏-נצא מפה.‏
‏‏התינוק שלי.‏
‏‏אחזתי בפעימת לבו בידי.‏
‏‏הבן שלי!‏
‏‏אני זוכרת כל פעימה ופעימה.‏
‏‏הוא היה חמים וחי.‏
‏‏אני מכירה כל מקום בתוכו.‏
‏‏פאפי?‏
‏‏זה בדיוק מה שאת חושבת שזה.‏
‏‏הם תפסו את רונזל.‏
‏‏הם היו רבים מדי.‏
‏‏מה? ג'יימי, מה קרה לו?‏
‏‏הם היו רבים מדי. אני...‏
‏‏‏ג'יימי... ‏‏-לא הצלחתי לעצור אותם.‏
‏‏מה הם עשו לו? הוא חי?‏
‏‏‏הם הכריחו אותי לבחור. ‏‏-לבחור מה?‏
‏‏תתעורר.‏
‏‏רציתי לוודא שאביט לך בעיניים.‏
‏‏אני מעריך את זה, אדוני.‏
‏‏נתראה בעוד כמה ימים, כן?‏
‏‏זה אבא שלך. הוא מת אתמול בלילה.‏
‏‏‏איך? ‏‏-בשינה, בשלווה.‏
‏‏‏האפ! ‏‏-הנרי.‏
‏‏‏האפ! ‏‏-הנרי, לא.‏
‏‏אני לא אשם במה שקרה.‏
‏‏‏הזהרתי את הילד. הזהרתי את שניהם. ‏‏-פשוט תניח להם.‏
‏‏האפ!‏
‏‏האפ, אתה יכול לחכות?‏
‏‏צריך לטמון את הארון הזה באדמה.‏
‏‏האפ?‏
‏‏אני מעריך את זה.‏
‏‏אולי נעזר גם בבנים שלך?‏
‏‏הבנים שלי לא יורדים מהעגלה הזאת.‏
‏‏בסדר.‏
‏‏הנה.‏
‏‏"אדם ילוד אישה קצר ימים ושבע רגז.‏
‏‏כציץ יצא וימל.‏
‏‏ויברח כצל ולא יעמוד.‏
‏‏אף על זה פקחת עיניך,‏
‏‏ואיתי תביא במשפט עמך?‏
‏‏מי ייתן טהור מטמא? לא אחד.‏
‏‏כי יש לעץ תקווה,‏
‏‏אם ייכרת ועוד יחליף וינקותו לא תחדל.‏
‏‏וגבר ימות וייחלש וייגוע אדם ואיו.‏
‏‏אזלו מים מני ים ונהר יחרב ויבש,‏
‏‏ואיש שכב ולא יקום עוד.‏
‏‏בלתי שמיים לא יקיצו,‏
‏‏ולא יעורו משנתם."‏
‏‏אמן.‏
‏‏‏אמן. ‏‏-אמן.‏
‏‏אז בסדר.‏
‏‏בוא, אחי. אמן, אבא.‏
‏‏‏קדימה, בנות. ‏‏-פלורנס?‏
‏‏תני את זה לרונזל...‏
‏‏אם תראי אותו.‏
‏‏ג'יימי!‏
‏‏הסיוט שלי תמיד חוזר על עצמו.‏
‏‏ראשית, אני בטנק, חובש קסדה.‏
‏‏‏ואז אני בחלק האחורי של מכונית ‏‏עם שק יוטה על הראש.‏
‏‏אני צורח. שפתיי זזות ואני מרגיש את הלחץ.‏
‏‏אבל שום דבר לא יוצא.‏
‏‏אני מקווה שמותו בטרם עת של אבי‏
‏‏העניק למשפחת ג'קסון מעט שלווה.‏
‏‏‏אם כי אני חייב להודות ‏‏שלי זה לא מעניק שלווה.‏
‏‏כל הזמן אני מקווה שבאורח נס‏
‏‏חברי רונזל מצא אושר.‏
‏‏אבל האם על הסיפור שלי להסתיים שם?‏
‏‏מושתק ומובס.‏
‏‏דיכוי, פחד, עיוות.‏
‏‏רק אדם יוצא דופן יוכל לנצח את כל זה.‏
‏‏‏הייתי צריך לגמול את עצמי ‏‏מלאדונום ומרחמים עצמיים,‏
‏‏‏ולנסוע עם כרטיס קטן בכיס החולצה שלי ‏‏שעליו הכיתוב "אילם".‏
‏‏ואז, סוף סוף,‏
‏‏נאלצתי לחצות שוב את האוקיינוס האטלנטי.‏
‏‏הפעם לא בגלל מלחמה.‏
‏‏בגלל אהבה.‏
‏‏רונזל.‏
‏‏אימא?‏
‏‏אז סיימתי בזה.‏
‏‏באהבה.‏
‏תרגום כתוביות: רינת זוהר-מנחם